» ආයුබෝවන්!... « Princess Mononoke (1997) 1080p (12 Audio) MultiSubs (OST) Extras (Fan Collection) Mononoke-hime [KoTuWa представляє]
українські субтитри [Ukrainian Subtitles]
[У древні часи ця земля була вкрита лісами, які з давніх-давен населяли боги.]
[Принцеса-мононоке]
Якуле!
Великий брате!
Як вчасно! Хіі-сама наказала всім повертатися до села.
Старий Джі-джі теж так сказав.
Джі-джі?..
Каже, з горою щось не так...
Нема птахів...
І тварин теж...
Он як...
Поїду до нього. А ви швидко додому!
Добре.
Щось наближається!
Що це, діду?
Не знаю... Не людина...
Хіі-сама зібрала всіх до села.
Ось воно!
Клятобог!
Клятобог?
Якуле, тікай!
Він біжить до села! Він нападе на нього!
Ашітака!
Не торкайся Клятобога!
Прокляття перейде на тебе!
Якул!
Вгамуйся! Вгамуйся, прошу тебе!
Гірський боже, що має ім'я, — чому ти у такій нестямі?
Чудище!
До села!
Зупинися!
Чому ти нападаєш на наше село?
Зупинися! Вгамуйся!
Вставай!
Він його переміг!
Великий брате!
Хіі-саму, швидше!
Не забувайте про вогонь!
Великий брате!
Кая, не торкайся! Це не звичайна рана!
Ашітака поранений! Де Хіі-сама?!
Ніхто не підходьте до нього!
Хіі-сама!
Повільно полий цю воду на рану.
Добре.
Не знаю, звідки ти прийшов, о лютий боже,
...та я звертаюся до тебе з усією повагою.
На цій землі ми зробимо курган і влаштуємо свято на спомин про твій покійний дух.
Не тримай на нас зла, покойся в мирі.
Огидна людська потолоч...
Ви ще пізнаєте мій біль і мою ненависть...
Що ж... Погані справи...
Той вепр прийшов з далекого заходу.
Оскаженілий від отрути смертельних ран, що гноїли його плоть,
...він біг і біг уперед, вбираючи зло; і так перетворився на Клятобога.
Ашітака-хіко, любий...
Покажи усім свою праву руку.
Хіі-сама!
Любий Ашітака-хіко, чи ти готовий подивитися у вічі своїй долі?
Я був готовий іще в ту мить коли випустив першу стрілу.
Ця рана дійде до кісток і вб'є тебе.
Невже нічого не можна зробити?!
Ашітака врятував село і захищав дівчат!..
Лише сидіти і чекати на смерть..?
Ніхто не змінить долі.
Та ти можеш або чекати, або піти їй назустріч.
Поглянь.
Ось що поїдало тіло вепра.
Це дробило його кістки і гризло нутрощі, завдаючи йому болю і страждань.
Хіба міг вепр просто так стати Клятобогом..?
Щось недобре відбувається в землях заходу.
Якщо підеш туди і подивишся на все незатьмареними очима,
...можливо, знайдеш спосіб зняти прокляття.
Добре.
Після поразки від Ямато вже більше 500 років ховаємося ми в цих краях.
І ось чутки дійшли до нас, що влада його занепала,
...і навіть ікла шьоґунів зламані.
Та кров нашого племені поблякла теж.
Жорстока доля... юнак, що мав би одного дня очолити нас,
...має іти на захід...
Закон забороняє проводжати тебе. Хай щастить.
Великий брате!
Кая, проводжати мене заборонено!..
Я прийму покарання. Прошу, візьми дарунок на згадку про мене!
Це ж твій кришталевий ніж..!
Я подула на нього, щоб він був тобі оберегом.
Я завжди думатиму про тебе... правда-правда...
І я... Я завжди думатиму про тебе, Кая.
Бій?
Ах ви, наволоч!
Оточуй їх!
Диви! Він у шоломі!
Він мій! Він мій!
Зупинись!
Що з моєю рукою..?!
Не упустіть його! Я його бачу!
Пустіть мене, не стійте на шляху!
Демон!
Рана потемнішала...
От лайно, смакує як гаряча вода!
Ось і він!
Цього досить?
Це що ще таке? І не гроші навіть!
Нема грошей — повертай рис!
Чекайте, чекайте, дайте подивитись монаху!
Гм?!
О! Та це ж...
Жінко, це ж чисте золото!
Приймаєш лише монети? Я заплачу...
А це лишу собі...
— Він сказав, золото... — Золото!?..
Гей, є тут міняйло?
А? Чи нема?
Я просто монах, та як на мене, це коштує мішок... ні, три мішки рису!
— Три мішки?.. — Нічого собі...
Гей, зачекай-но!..
Поверни! Це моє!
Гей! Що за поспіх..!
Дякувати не треба. Це я маю дякувати тобі.
Я ледь не попався тим селюкам-самураям — врятувався тільки завдяки тобі.
Але ж ти і бився, наче лютий бог якийсь!
То ти їх теж побачив? От що буває, коли розмахуєш золотом.
Жорстокими стали серця людей, грубими, наче бур'ян.
Буде неприємно, якщо на нас нападуть уві сні. Побігти, чи що..?
То вепр став Клятобогом...
Я йшов по сліду, та коли спустився до того села, загубив його...
Та воно і не дивно...
Подивись-но тільки...
Останнього разу, коли я був тут, тут було село.
Повені, оповзні... Померло багато людей...
Війна, злидні, хвороби, голод...
Світ сповнений мерців, що померли із люттю, захлинувшись у своїх кривдах...
Проклятий, кажеш? Увесь цей світ проклятий.
О, смачно!
Не треба було спускатися в те село. Я вбив двох людей.
Ні, завдяки тобі я врятувався...
Давай-но свою миску. Треба їсти.
Люди однаково вмирають.
Хто пізніше, хто раніше...
Гм, що за гарна миска...
Ти нагадав мені людей зі старих сказань...
Зі сходу. Тих, що їздять верхи на червоних оленях,
...чиї стріли з кам'яним вістрям... Людей хороброго племені Еміші...
Головне, щоб смерть не з'їла тебе...
Так учив мене мій старий вчитель.
Ось, твій рис, їж собі вволю!
Ти такого ніколи не бачив?
Що це?
Це було в тілі вепра.
Це воно його вбило.
Якщо іти звідси все далі й далі на захід,
...за горами й долами є дрімучий ліс, де не ступає нога людини.
То ліс Богооленя.
Ліс Богооленя..?
Я чув, тварини у тому лісі велетенські й живуть як в давні часи.
Пішов таки...
Люди, лишилося ще трохи! Будьте напоготові!
Це вони!
Богововки!
Заспокойте биків! Не поспішайте! Зберіться разом!
Не намочіть порох!
Хай підійдуть поближче!
Перший, вогонь!
Другий, вогонь!
Прокляті чудовиська, їхнє виття гірше за укуси.
То лише щенята. Де їхня матір?
Це Моро!
Моро, сюди!
Їй кінець!
Вона безсмертна.
Від цього вона не помре.
Нам теж дісталося...
Вирушаймо негайно.
А що з тими, хто впав у яр?
Шикуйся у ряд!
Дихає!
Тримайся!
Мене звуть Ашітака!
Я прийшов сюди з дальніх земель на сході!
Це ви ті давні боги, що населяють ліс Богооленя?
Йди звідси!
Кодама? Тут теж є кодама?
Тихше. Від рухів твоїм ранам гірше.
Якщо не заважати, вони поганого не зроблять. Це знак, що ліс здоровий.
Вони накличуть Богооленя!
Богооленя? Велику гірську вовчицю?
Ні, дещо страшніше — головного ватажка цих чудовиськ!
Він зник!
Якул не боїться.
Тут нема небезпеки.
Вибачте нас, дозвольте пройти крізь ваш ліс.
Прошу тебе, давай повернемось!
По той бік річки є шлях. Нам не вийти з цього лісу!
Течія надто сильна, нам її не перейти.
До того ж, якщо не поквапитись, цьому пораненому кінець.
Ти показуєш нам шлях? Чи хочеш, щоб ми його загубили?
Пане! Ці істоти не хочуть, щоб ми повернулися додому!
Їх все більше і більше!
То це ваша мати?
Яке гарне дерево!
Сліди тієї дівчини та гірських вовків... То це їхні володіння?
Пане, тепер справді небезпечно! Це вхід на той світ.
Схоже на те... Відпочинемо трохи.
Сліди...
Три сліди від копит...
Ще свіжі...
Пане! Що таке?!
Ти в порядку, пане? Твоє обличчя наче полотно...
Казав тобі, небезпечно..!
Ти щось бачив?
А, забудь...
Потерпи ще трохи. Тримайся.
Дякую...
Він зник...
Чому його тіло стало таким легким?
Гей! Та воно не болить!
Я зцілений! Ой!.. Вона все ще зламана...
Пане! Ти був правий! Ми повернулися до Піддувала!
Та це ціла фортеця!
Це кузня Ебоші-сами.
Переплавляє залізний пісок на залізо.
Гей!
Хтось йде із лісу!
Мононоке?
Гей!
Це я, Коороку, погонич!
— Що, Коороку?!.. — Може, це привид..?
— Невже..? — Не може бути!!
Треба сказати його дружині!
Я не брешу! Він пливе сюди на човні!
Ти бачив його лице?
Та що таке?! Я пишу, ану тихше!
Коороку, якого вважали мертвим, пливе сюди!
Що?!
Ти же не привид, ні..?
А де інші?
З тобою впало ще двоє...
Врятувалися тільки ми.
Вмирають завжди погоничі...
Дорогу!
Ґонза-сама, хто той чоловік у капюшоні?
Я таких ще не бачив...
Гей, каменеметники! Цей чоловік ніс його всю дорогу!
Подякуйте йому.
Ой-ой-ой..! Не торкайтесь її..!
Гей, ти! Ану чекай!
По-перше, дякую, що повернув нам поранених.
Та мене непокоїть дещо...
Ви прийшли менш ніж за годину після нас...
Крім того, ти ніс великого чоловіка з самої долини...
Коороку! Ти живий!
О-Токі!
Ах ти, кульгавий! Погонич зі зламаною ногою?! — Як ми зароблятимемо на життя?
Т-Та що я міг...
Від тебе самі неприємності! Краще б тебе ті вовки з'їли!
Може, тоді я б знайшла кращого чоловіка!
О-Токі! Ти зі мною полегше...
Токі, влаштовуй домашні сварки деінде!
А ти! теж мені... Покинути поранених!
Що ти за охорона! Та ти в житті піддувала не роздув.
У такі моменти ти повинен життям ризикувати...
Я нічого не міг зробити...
Дякую тобі.
Рада, що ти врятував мені хоч такого чоловіка!
От і добре.
Я вже подумав, що, не варто було його сюди тягнути...
А ти, схоже, красунчик. Покажи своє обличчя!
Ґонза...
Я йому подякую потім.
Проведіть його до мене.
Коороку...
Добре, що ти повернувся. Вибач мені.
Та годі тобі, Ебоші-сама. Він лише покалічений дурень.
Вибач мені, Токі. Я не мала б цього допустити.
Та ні — якби там були самі чоловіки, зараз би вони преспокійно...
...варились у шлунках гірських вовків!
— І то правда! — Оце вже точно...
Іди, відпочинь, мандрівнику.
Ого! Ти і справді красунчик!
Будьте вдячні! За цей рис ми билися з Моро!
Швидше, роздавай!
Де? Де?
Це він?
А Токі була права!
Він таки красунчик!
Трохи замолодий...
Це тебе ніколи не зупиняло..!
Ану тихше ! У нас помини по загиблих!
Тут теж є красунчики!
Де, серед вас, пастухів?
Пішли до нас, мандрівнику! Що тобі робити, у цьому смердючому загоні!
Ми ризикуємо життям, щоби привезти рис! Хай вам роти позатикаються!
А хто робить залізо, за яке ви цей рис купуєте?
Ми всю ніч роздуваємо піддувало!
Я би хотів подивитись, де ви працюєте...
Справді?!..
Тоді краще додамо в піддувало білил!
Рум'ян можна теж!
Приходь обов'язково!
Ми чекатимемо!
Пане, не сприйми це за образу.
Ебоші-сама забагато їм дозволяє.
Кажуть, у гарному селі — веселі жінки.
Гм... Жінки тут, у Піддувалі?
Сама їхня присутність осквернить і залізо.
Ебоші-сама викупає всіх продажних жінок, яких знайде!
Вона добра людина.
Старий, у тебе з рота рис випадає!
Вона добра, але не боїться ні законів, ні проклять.
Це точно. І гірських вовків теж.
Бачив би ти, як вона перемогла бога Наґо!
Бога Наґо?
Велетенського боговепра. Він був володарем усього навколо.
Ніхто і не наближався до гір.
Люди поглядали на ці скарби, кусаючи лікті.
Увесь залізний пісок у низов'ї ми випрацювали...
Умільцям з Піддувала, які туди заглядалися, прийшов кінець.
Наша робота — очищати гори від дерев.
Це розлютило володаря гір.
О, він знову за своє!
А тоді прийшла Ебоші-сама з каменеметниками.
Пане? Що таке?
Тобі болить рука?
Ні, я думав про того вепра...
Де йому прийшов кінець? Великою була його лють...
Ашітака, чи як там тебе, — вибач, що змусила чекати...
Це гарна сталь.
Багато часу забрало приготування до завтрашнього перевезення.
Треба відпочити.
Скажи усім...
Так.
Дехто вважає, що ти шпигуєш для самураїв чи мононоке.
Багато хто заглядається на Піддувало.
Міг би ти розповісти про ціль своєї подорожі?
Ти маєш пам'ятати цей метальний камінь.
Він роздробив кістки гігантському вепру, загноїв його плоть, і перетворив на чудовисько.
Я отримав рану, коли наніс йому останній удар.
Це смертельне прокляття.
З яких ти країв?
Ти їздиш на дивному створінні.
З країв між північчю і сходом.
Це все, що я можу сказати.
Відповідай прямо, або порубаю тебе на місці!
Що робитимеш тепер, коли знаєш таємницю цього каменю?
Подивлюся на все незатьмареними очима і вирішу.
"Незатьмареними очима"?
Зрозуміло.
Я покажу свою таємницю. Пішли.
Ебоші-сама!
Ґонза, подбай тут про все.
Це мій сад, куди ніхто не насмілиться прийти.
Ідемо, як хочеш знати мою таємницю.
Вибачте, що турбую...
Ми якраз закінчили.
Вона все ще заважка.
А ти тримаєш її так легко...
Ще тонше — і скоби позлітають.
Вони не тільки для мене.
Інші жінки теж ними користуватимуться.
Хотіла б я подивитись на це!
Це новий каменемет, який розробили ці люди.
Китайські заважкі та складні у використанні.
Цим ми зможемо і вбивати чудищ, і пробивати броню самураїв.
Як страшно! Ебоші-сама так захопить всю країну!
Вибачте, що кваплю. Саке і все інше принесуть пізніше.
Це було б непогано!
Мало того, що ти вкрала в бога гір його ліс та перетворила його на Клятобога, —
...тепер цими каменеметами хочеш спричинити ще більше кривди?
Мені шкода тебе.
Це я вистрілила тим каменем.
Нестямний кабан... Якщо хто і вартий його прокляття, то це я.
Твоя права рука хоче вбити мене?
Якби це зняло прокляття, я б і сам це зробив.
Але рука так легко не зупиниться...
То вона не вгамується, поки не вб'є усіх тут?
Ебоші-сама... Вождь хоче сказати щось.
Ебоші-сама... Не насміхайся із сили цього хлопця.
Хлопче, я проклятий теж.
Я добре розумію твій гнів і твій смуток.
Я розумію це, та прошу, не вбивай її...
Вона єдина, хто повелася з нами по-людськи...
Вона не боїться нашої хвороби...
Вона омила нашу загнилу плоть і перев'язала нас...
Вождю...
Життя це страждання... це біль...
Я проклинав цей світ і людей... але все рівно хочу жити...
Послухай мене, нерозумного...
Знову прийшли?
Ночами вони садять дерева, щоб повернути собі гору.
Ашітако, чи залишишся ти тут і допоможеш нам?
Ти хочеш захопити ліси Богооленя теж?
Коли не стане давніх богів, лісові духи стануть простими звірями.
Якщо світло увійде до лісу, й гірські вовки будуть приборкані, — там буде плодоносна земля.
Принцеса-мононоке знову стане людиною...
Принцеса-мононоке?
Нещасна дівчина, чиє серце вкрали гірські вовки.
Вона тільки і чекає, щоб мене вбити.
Кажуть, кров Богооленя може вилікувати будь-яку хворобу.
Вона могла б вилікувати невиліковних і зняти твоє прокляття...
Ебоші-сама...
То як тобі ця..?
Гарна робота. Підходить для захоплення країни.
Та все-рівно заважка...
Як страшно, як страшно!..
- Раз, два -
- Його і дитина роздує -
- Три, чотири -
- Від нього і демон заплаче -
- Золоте кохання жінок Піддувала -
О... Це ти..!
О-Токі-сан, дозволь мені пороздувати.
Е? Зачекай!
- Плавиться, й тече, й мечами стає -
Може, поміняємось?
Якщо він так наполягає...
То ти і справді прийшов!
Хіба не красунчик?
Аа, дивись, вона причепурилась!
Якщо так старатимешся, довго не протягнеш!
Це справді тяжка робота.
Еге ж. Ми вже чотири дні та п'ять ночей тут.
Важке тут життя?
Може й так, але краще, ніж там, де ми були...
Правда ж?
Їмо досхочу, і чоловіки своє місце знають.
Он як...
Завтра ідеш?
Залишайся надовше!
Можеш тут працювати!
Дякую, та я маю ще з деким зустрітися...
Це вона!
Це принцеса-мононоке!
Це вона!
Зупинись!
Я не хочу битися з тобою!
Ах ти..!
Вона на даху!
Вона прямує до кузні!
Хто-небудь, зупинить її!
Ах ти! Ану іди сюди!
Запаліть вогні! Каменеметники, закрити ворота, не дайте їй втекти!
Усім лишатися на своїх місцях!
Не метушитися!
Вона на даху!
Продовжуйте працювати!
Якщо полум'я згасне, його не роздути!
Вона сама?
Так. Ми загнали її в кут.
Вона по тебе прийшла, Ебоші-сама...
Нічого не зробиш... Пішли.
Принцеса-мононоке, ти мене чуєш?
Ось вона я.
Ти прийшла помститися за своє плем'я, —
...тут є дехто, хто хоче помститися за своїх чоловіків...
...вбитих твоїми вовками.
Виходь! Цієї ночі ми поквитаємось!
Вона вийшла!
Ось вона!
Усі з дороги!
Це принцеса-мононоке!
Стрільці, приготуватись до вогню!
З дороги, або вас вб'є випадкова куля!
Це пастка!
Зупинись!
Принцеса гірських вовків! Повертайся в ліс!
Не помирай марно!
Відступити — теж сміливо!
Повертайся до лісу!
Ах, він... Я так і знав!
Хай робить як знає.
Влучили! Вона падає!
Ані руш!
І відрубана голова гірського вовка може вкусити.
Цілься, куди вона впала.
Так точно.
Вогонь!
Не підходьте!
Тримайся!
Зупинись!
Покінчить із нею!
Миша в мішку!
Не випустіть її!
Убити її!
Ґонза-сама, піднімайся...
Про мене не турбуйтеся! Йдіть!
Зрадник!
То ти й сам з цих лісових духів!..
Стій!
Відійди, будь ласка.
Що це ти робиш, Ашітака?!
Життя цієї дівчини моє.
Хочеш гірську вовчицю в наречені?
Демон живе всередині тебе. В ній теж.
Люди, дивіться!
Ось якої форми лють, що живе в мені!
Вона гноїть плоть і кличе мою смерть!
Не треба живити цю ненависть!
Годі хизуватися своїм маленьким нещастям!
Я відрубаю тобі цю руку!
Ебоші-сама!
Хто-небудь допоможіть мені!
Не турбуйтеся.
Скоро вона прийде до тями.
Ебоші-сама!
Швидше, принесіть води!
Я заберу цю дівчину!
Ану чекай!
Так просто не підеш! Як ти міг зробити таке Ебоші-самі!
Н-Не рухайся..!
Кійо, ні!
Він продовжує йти...
Що з Ебоші-самою?
З-З нею все гаразд...
Дайте мені каменемет!
Зібрати каменеметників!
Вони звідси не підуть!
О-Токі, швидше!
Т-Ти...
Пане, ти тут не пройдеш.
Ми не відкриємо ворота без дозволу.
Прошу, повернися...
Ти допоміг одному з нас. Ми не бажаємо тобі зла.
Прошу тебе...
Я прийшов сюди з власної волі.
І піду на своїх ногах.
Це неможливо.
Треба десять чоловіків, щоб відкрити ворота!
Пане, не треба! Ти помреш!
Він їх зрушив..!
Відійдіть!
Гірські вовки!
Вогню... Вогню, вогню...
Зупиніться!
Принцеса в безпеці!
Я виходжу!
Якуле, пішли!
Дякую вам за все.
Він пішов...
Чекайте!
Це моя здобич!
У тебе стріляли?
Ти мертвий?
Чому ти завадив мені?
Відповідай, поки живий!
Я не хотів, щоб ти померла...
Я не боюся смерті, якщо це допоможе прогнати людей!
Я знав це... з тих пір, як тебе побачив...
Через своє непотрібне втручання ти тепер марно втратиш життя!
Я переріжу тобі горло! І ти вже не казатимеш дурниць!
Живи...
Знову за своє? Я не слухаюсь людей!
Ти прекрасна...
Що таке, Сан?
Може загризти його?
Мавпи...
Ви, мавпи!
Це неповага до нас, племені Моро?
Це наш ліс.
Віддайте нам людину.
Віддайте людину і йдіть.
Забирайтеся, поки мої ікла не дістали вас...
Геть...
Ми з'їмо людину.
Ми з'їмо цю людину.
Дайте нам з'їсти людину.
Чому плем'я мавп, яке вважають наймудрішим в лісі,
...так хоче з'їсти людину?
Ми з'їмо людину.
Людська сила перейде до нас.
Нам потрібно перемагати людей. Тому ми з'їмо його.
НІ! Ви не отримаєте сили людини, якщо з'їсте її!
Ви лише заплямуєте власну кров. Племені мавп більш не буде!
Ми садимо дерева. Садимо дерева, садимо дерева. Усе виривають люди.
Лісу вже не повернеш. Ми хочемо вбивати людей!
На нашому боці Богоолень! Не здавайтеся, садіть дерева!
Плем'я Моро битиметься до кінця!
Богоолень не б'ється. Ми всі помремо.
Принцеса гірських вовків не розуміє. Вона сама людина.
Ах ви жалюгідні горили! Я вам шиї перегризу!
Припиніть!
Я в порядку, не зважайте на мене.
Біжіть вперед. Я подбаю про людину.
Як щодо нього?
Можна з'їсти його?
Ні, не можна. Давайте, біжіть...
Йди-но сюди. Будемо друзями.
Допоможи перевезти свого хазяїна.
А ти розумний.
Знаєш, що на острів краще не ступати.
Людський дух!
Іди собі, роби, що забажаєш.
Ось він!
Дайдарабоччі! Нарешті ми знайшли його!
Що ви там робите? Швидше! Дивіться!
Заради цього ми просиділи у цих смердючих шкурах!
Хто подивиться на Богооленя — осліпне!
І це найкращі мисливці західних земель?
Бачите цей імператорський указ?
Він дозволив полювати на Богооленя, так що вперед!!
Дайдарабоччі — його нічна форма...
Невдовзі він змінить її на денну...
Ось воно, де його лігво... О, він зникає — он там!
Джіко-Боо-сама!
Я знаю.
Он там...
Та їх не злічити...
Ці вепри не з цих країв.
Кожен з них — володар якоїсь гори.
Це Оккотонуші з Чінзея!
З Чінзея? То що, він переплив море?
Його ні з ким не сплутаєш — ці чотири ікла...
Він привів із собою все своє плем'я!
Він нас побачив! Відходимо!
Хутко!
Швидше! Стрибай, стрибай!
Рани нема!
Якул...
Коли вже прокинувся, подякуй Якулу — він доглядав за тобою весь час.
Звідки ти знаєш його ім'я..?
Він багато розповів мені про себе. І про тебе, і про ліси твоєї батьківщини...
Богоолень повернув тебе до життя, тому я тобі допоможу.
Я бачив дивний сон... Золотий олень...
Їж.
Жуй.
Ми прийшли вбивати людей і захищати ліс.
Що роблять тут ці люди?
Це моя донька.
Люди є скрізь.
Повертайтеся до своїх гір і вбивайте їх там.
Ми вбиватимемо, щоб захистити ліс Богооленя.
Що робить тут цей чоловік?
Богоолень зцілив його рану. Ми маємо повернути його, не вбиваючи.
Богоолень врятував людину?
Богоолень зцілив його рану?!
Чому тоді він не врятував повелителя Наґо?
Хіба Богоолень не бог-охоронець цього лісу?!
Богоолень дає життя і життя забирає.
Невже ви, вепри, забули і це?
Ні!
Ви, гірські вовки, вважаєте, що Богоолень лише ваш!
Ви не просили за Наґо і зрадили нас!
Він боявся смерті... Як я боюсь її зараз...
Отруйний метальний камінь людей є тепер і в моєму тілі.
Наґо втік, та я зустріну свою смерть не на бігу.
Моро, ти маєш піти до Богооленя...
Я прожила достатньо, Сан.
Богоолень забере моє життя, а не зцілить мою рану.
Не може бути! Мати, ти ж захищаєш Богооленя!
Ви нас не обдурите! Наґо був могутнім вепром. Він не став би тікати!
Ви, гірські вовки, з'їли його! Ви його з'їли!
Ану тихо! Я не потерплю образ своїй матері!
Дикі боги гір, послухайте мене...
Це я наніс смертельний удар повелителю Наґо...
Він став Клятобогом і напав на наше село.
То був велетенський боговепр.
Ось мій доказ.
Я прийшов сюди, сподіваючись, що Богоолень зніме з мене це прокляття.
Він зцілив мою рану, та пляма прокляття лишилася.
І я страждатиму, допоки воно не поглине мене.
Оккотонуші! Нарешті хтось, хто здатний розуміти...
Зажди, Оккотонуші-сама!
Не треба їсти цю людину!
Ти донька Моро. Я чув про тебе.
Твої очі...
Відійди. Я його не з'їм.
Принцесо гірських вовків,
...не турбуйся. Я передам останній прах повелителя Наґо.
Дякую тобі, хлопче.
Нам сумно, що з нашого племені повстав Клятобог.
Пане Оккотонуші... чи є спосіб зняти це прокляття..?
Йди з лісу. Наступної нашої зустрічі я тебе вб'ю.
Оккотонуші, нам не перемогти людські рушниці чисельністю.
Поглянь на моє плем'я, Моро. Вони стають все меншими і дурнішими.
Коли так піде і далі, ми станемо для людей лише м'ясом.
Мені це не подобається. Поставити все на одну битву — цього і бажають люди.
Я і не думав питати гірських вовків про допомогу.
Може, наше плем'я і зникне, та люди запам'ятають нас надовго...
Богоолень!
Тримайтеся разом, не дайте бикам розбігтися!
Не стріляти... Хай підійдуть ближче!
Вогонь!
Перезарядити! Швидше!
Ну-ну, люди Ебоші... Це не той ворог...
Ідіть вперед і сховайтесь.
Я бачу їх! Вони повертаються!
Хазяїне...
О, дякую за все...
Скоро ми вирушаємо. Передай іншим.
Так.
Джіко-Боо?
У нас термінове завдання від Союзу владик. Не час вам гратися із цими сільськими самураями...
Головнокомандувач Асано підбурює проти мене самураїв...
Асано? Він впливовий самурай...
Він хоче половину нашого заліза.
А який жадібний..!
Та зараз не час воювати з людьми.
Боговепри зібралися в лісі. Скоро вони прийдуть по вас.
Цього разу краще поділися з ним залізом...
Дотримаєш обіцянку Союзу владик — зможеш воювати з ким завгодно.
Ебоші-сама, швидше! Самураї! Швидше!
Про вовка промовка! Це посол від Асано.
Це посол. Прийміть його гостинно.
Добре!
З поверненням!
Хіба ти не зустрінешся з ним?
Жінко з Піддувала, що зветься Ебоші, ти добре билася проти наших самураїв!
Я привіз послання від нашого пана!
Поводься за звичаєм і відкрий ворота!
Якщо ви маєте до нас справи, можете заявити про них звідти!
Ебоші-сама відвоювала це місце у лісових духів!
Тепер воно вигідне, і ви простягуєте сюди свої лапи!
Їдьте геть!
Гей ви, жінки! Я не потерплю неповаги до посла!
Неповаги, кажеш?
Та у нас з народження поваги не було!
Хочеш заліза? Зараз отримаєш!
Ось тобі й маєш!
Самураї, лісні духи — їм все одно.
Жінкам Ебоші хоробрості не бракує!
Думаєш, у цьому папері є якась цінність?
Ну, в багатьох ситуаціях він допомагає...
Врешті-решт, ми збираємось вбити бога...
Так, Ебоші-сама?
Скажіть, що написано у цьому папері?
Він від імператора.
Імператора?
Хто такий цей імператор?
Мікадо.
Мікадо...
Добре, добре, твоя взяла!
Йдіть собі.
Так.
Якщо ми продовжуватимемо варити сталь, ліс врешті ослабне.
І так буде менше жертв...
Ми дали тобі достатньо часу і грошей.
Ми надали тобі каменеметників не для того, щоб ти варила сталь.
В усякому разі, так скаже Союз владик...
Невже вони і справді вірять у те, що голова Богооленя може принести безсмертя?
Не знаю, що вони там нагорі думають...
Та і не хочу знати.
Я дотримаюся обіцянки.
З вепрами, мабуть, буде легше, ніж з племенем Моро.
І годі ховати від мене цих підозрілих типів в яру.
То ти мене розкусила..?
А, так... ще одне...
Тут не проходив недавно один такий юнак?
Верхи на рудому олені?
Не знаю...
Від них у мене мурашки по тілі!
Це не звичайні мисливці. Це скороходи.
Скороходи?
Ми теж можемо допомогти!
Не довіряйте їм!
Якщо з тобою щось станеться - буде вже пізно!
Нас якраз навчили користуватись каменеметом...
Саме тому ви потрібні тут.
Бійтеся людей, а не лісових духів.
Коли Богоолень помре, все стане на свої місця.
Ці брудні монахи з парасольками не зупиняться, здобувши голову Богооленя.
Це не прості самураї... Каменеметники теж можуть стати нашими ворогами.
Ми не можемо покладатися на чоловіків. Будьте напоготові.
Про Ебоші-саму не турбуйтеся. Я, Ґонза, захищатиму її!
Аби ж то...
Що?!
Був би ти жінкою, це б тобі краще вдалось...
- Тремтяча тятива натягнутого лука -
- У місяця сяйві стукає твоє серце -
- Нагостреного леза краса -
- На вістря меча того схожий твій профіль -
- Смуток та гнів, за якими ховається -
- істинне серце твоє, -
- знають тільки духи лісні -
- мононоке лише -
Тобі болить?
Якщо стрибнеш звідси, усьому прийде кінець.
З твоїм одужанням одужає твоя рана.
Здається, що я проспав багато днів...
І снилося, що та дівчина доглядала мене.
Хотіла б я, щоб ти закричав уві сні, — тоді б я могла перегризти тобі горло.
Який гарний ліс...
Оккотонуші вже вирушив?
Повертайся до печери, хлопче. Як ти можеш почути це..?
Журливий шум лісу, дерева якого топчуть вепри...
А я сиджу, прислухаючись до розпачливого крику й до свого вмираючого тіла,
...і чекаю на цю жінку...
Як гарно буде іклами відірвати їй голову!
Моро, невже ліс і люди не можуть жити в мирі?
Невже цього ніяк не зупинити?
Людей все більше.
З часом вони прийдуть і сюди.
А як же Сан? Невже ти візьмеш з собою і її?
Як це по-людському... Думати лише про себе...
Вона нашого племені. Коли помре ліс, помре й вона.
Відпусти її! Вона людина!
Мовчати, хлопче!
Як тобі зрозуміти її долю?
Дитиною, люди кинули її нам в жертву, щоб врятувати себе від наших іклів.
Вона не може бути людиною і не може стати вовчицею —
...моя безшерста, огидна і гарна донька...
Ти зможеш врятувати її?!
Не знаю... Ми могли б жити поруч.
Як жити? Чи приєднався би ти до Сан у її війні проти людей?
Ні! Це примножило б смуток і ненависть.
Ти нічого не можеш зробити, хлопче.
Скоро прокляття поглине тебе, і ти вмреш.
Йди звідси до сходу сонця.
Ти можеш ходити?
Дякую. Це завдяки тобі і Богооленю.
Якуле! Вибач мені!
Мої ноги такі слабкі..!
Так тихо... Кодама — їх теж нема...
Запахло Піддувалом, ми вже близько...
Дякую, що провів! У мене є ще одне прохання!
Будь ласка, передай це Сан!
Поїхали.
Мене нудить від цього смороду...
Це не звичайний сморід. Вони хочуть зіпсувати нам нюх.
Он та жінка!
Вона знає, що ми тут...
Яка очевидна пастка.
Пастка?
Вони хочуть виманити нас із лісу.
Вона задумала щось велике.
Треба попередити вепрів! Вони вже вирушили!
Оккотонуші не дурний.
Він знає, що це марно, та атакуватиме все-рівно.
Це гордість вепрів.
Вони бігтимуть, допоки не паде останній.
Вони рублять дерева.
Це приманка.
Мати, прощавай.
Я піду допомогти Оккотонуші-самі.
Через цей дим вони осліпли...
Як забажаєш.
Однак ти можеш обрати інший шлях і жити з тією людиною...
Ненавиджу людей!
Від Ашітаки? Мені?
Гарний...
Йдіть із Сан.
Я лишуся із Богооленем.
Пішли!
Плем'я Моро битиметься з вами!
Де Оккотонуші-сама?
Дякую!
Це з Піддувала!
Вперед!
Хто це?!
Cамурай...
Стій!
Пропустіть!
Ну давай..!
А він вправний!
Він їх відбив!
Вбити його!
Годі, не витрачай стріл марно!
Швидше, швидше.
Це і справді він!
Часом, не привид..?
Ашітака-сама!
О-Токі-сан?
Усі живі-здорові?
Як бачиш!
Самураї напали поки нема чоловіків!
Ми їм показали!
Вони думали, з жінками буде легше..!
Де Ебоші-сама?
Взяла з собою всіх чоловіків та каменеметників — і вирушила полювати на Богооленя!
Ми тут відрізані й не можемо з нею зв’язатися!
На Богооленя? Значить, той звук був...
Пане! У мене і досі твій лук!
Не міг принести щось корисніше?! Хоча б каменеммет?
Але ж...
От нікчема!
Коороку, дякую!
Я покличу Ебоші-саму! Ви протримаєтесь?
Ми поливатимемо їх розплавленим залізом!
Ашітака-сама, сподіваємось на тебе!
Приводь Ебоші-саму!
От чорт, промазала!
У них човни, швидше!
Подбай про Ебоші-саму! Ми теж можемо воювати!
Я ще повернуся! Не здавайтесь!
Щасти тобі!
Бережи себе!
Ось він! Давай сигнал!
Це по нас! Давай, Якуле!
Запах горілої плоті...
Якуле!
Виходь!
Не підходьте!
Якуле...
Покажи мені рану...
Вибач. Чекай мене тут. Я повернусь!
Кажу ж, чекай!
Тримайся, ще трохи...
Хто ти?
Тут лежать мертві. Тобі тут не місце, йди геть!
Я обіцяв людям з Піддувала розповісти пані Ебоші про їхнє скрутне становище.
Ебоші тут нема. Про що ти хотів говорити?
Я говоритиму тільки з нею! Де пані Ебоші?!
Пане... Ти живий...
Що за жах у вас тут...
Ще більше людей вже поховано.
Жах не те слово...
Піддувало в облозі.
Жінки зачинилися у фортеці. Якщо піти зараз, можна встигнути...
Як все погано...
Чортів Асано! Напасти у такі часи...
Де пані Ебоші?
Вона у лісі, пішла по Богооленя.
Треба її повернути,бо буде запізно!
Якщо скінчив, йди собі!
Усі до роботи!
Та ви що?
Ану чекайте...
Невже вони відвернуться від Піддувала!
Якщо не піти зараз, буде пізно!
Треба послати по неї!
Ліс великий. Ії так швидко не знайти!
Брешеш! Ви відомі слідопити, можете знайти будь-кого!
Та вони лише використовували Ебоші-саму.
Ви не бачили серед вепрів вовків?
Чи Сан... ні, принцесу Мононоке?
Я не знаю... Вони прийшли як чорна хвиля.
Я її бачив.
Ми... Ми були попереду...
І?
Не знаю. Раптом усе змішалося...
Ці мисливці виставили нас як приманку для вепрів...
А потім підірвали землю під нами...
...й над нами теж...
Сан... Що з нею?!
Лежи спокійно! Я допоможу.
Це ж гірський вовк! Тут є живий вовк!
Пане, що ти...
Пане!
Відійдіть! Що це ти робиш?!
Мені потрібний провідник. Якщо ви не бажаєте — я сам піду по Ебоші!
То ти із ними?
Відійдіть.
Що вам важливіше — голова Богооленя чи Піддувало?!
Отруйні дротики!
Припини!
Усі разом!
Раз-два!..
Він вільний!
Спустіться в низину й сховайтеся біля озера.
Обережніше, каменеметники тепер із ними.
Тримай. Моя остання стріла зламалась.
Залишайся з ними.
Подбайте про Якула!
Знайди Сан! Там буде і Ебоші!
Не відставати від скороходів! Сьогодні ми зі всім покінчимо!
Джіко-Боо-сама...
О, то ти повернувся? То як там?
Смертельно поранений Оккотонуші й Мононоке прямують углиб лісу.
Так і думав... Вони шукатимуть Богооленя... Слідкуйте за ними!
Якщо він зрозуміє, що ви люди - то не з'явиться...
Гм, це ясна річ...
Що це у нього на обличчі? Вепряча кров?
Мистецтво скороходів. Огидна річ...
Тримайся! Ми майже біля озера Богооленя.
Щось йде!
— З Оккотонуші-самою щось не так! — Постарайся ще трохи!
Йде щось погане.
Що це? Через кров я не можу нічого почути.
Мавпи!
Це все ти.
Твоя вина, що цьому лісу кінець.
Так подяка мавп тим, хто за цей ліс бився?
Ти привела сюди нез'ясненних.
Вони не тварини і не люди!
Не тварини і не люди..?
Вони йдуть!
Лісу кінець!
Воїни!
Вони повернулися!
Вони повернулися... Мої воїни знов повернулися до мене!
Вперед, мої воїни! До Богооленя!
Оккотонуші-сама! Мертві не можуть повернутися!
Вони ховають свій запах за шкурами вепрів!
Це люди!
Зупинись! Не можна показувати їм шлях до Богооленя!
Богооленю! З'явися!
Поверни мені моїх воїнів, щоб ми могли здолати людей!
Оккотонуші-сама, заспокойся!
Нас оточили! Йому кінець. Покинь його!
Ні! Так він перетвориться на Клятобога!
Повертайся до матері і розкажи їй про людські хитрощі!
Вона може нам допомогти!
Не можна дозволити племені Моро загинути!
Біжи!
Я вб'ю першого, хто підійде, і весь ліс побачить, хто ви насправді!
Ашітака?
Геть!
Я палаю! Моє тіло ніби горить вогнем!
Ні!
Оккотонуші-сама! Не перетворюйся на Клятобога!
Оккотонуші-сама!
Він відповідає!
Що він каже?
Сан у небезпеці!
Пішли!
Пече!
Ні!
Я не хочу бути Клятобогом! Оккотонуші-сама!
Надто повільно! Стрибай на мене!
Гірський вовк!
Він нападає!
Ебоші!
Біжи вперед!
Ебоші, слухай!
Зупинитись! Зупинитись!
Ашітака?
На Піддувало напали самураї!
Залиш Богооленя і повертайся!
Там жінки воюють!
Чоловіки ховаються біля озера!
Усі чекають на тебе!
Чим ти доведеш свої слова?
Нічим!
Якби міг, я б лишився й бився за Піддувало!
Ти хочеш, щоб замість Богооленя я вбивала самураїв?
Ні!
Чому не можуть ліс і Піддувало жити разом?
На чиєму він боці?
Ебоші-сама, повертаймося!
У жінок достатньо зброї, щоб протриматися.
Своє життя кожен захищає сам.
Озеро. Богоолень має бути десь тут!
Вже майже все. Будьте напоготові.
Навіщо тепер нам вона?
Вбивати бога буде страшно. Хай це зробить вона.
Моро! Ти мертва?
Сан!
Де ти?
Сан!
Ашітака!
Оккотонуші...
Йди звідси...
Якщо тут буде бій, Богоолень не вийде.
Оккотонуші! Вгамуйся!
Оккотонуші! Поверни принцесу гірських вовків!
Де Сан?
Сан, ти мене чуєш? Це я, Ашітака!
Сан!
Позбудьтесь його!
Убити його!
Сан!
Сан...
Ашітака!
Сан!
Ашітака!
А я берегла останні сили для тієї жінки...
Перегрупуватись!
Не підходьте до нього.
Це прокляття не для вас.
То тепер ти не здатний навіть і говорити?
Молодці. Відходьте і допоможіть пораненим.
От і маєш... Жахливе видовище!
Ось і він!
Поверни мою доньку!
Ашітака...
Чи зможеш ти врятувати Сан?
Богоолень...
Ебоші! Не стріляй!
Ебоші!
Твій ворог не тут!
Каменемет його не бере...
Нам потрібна голова...
Сан!
Не вмирай!
Богоолень забирає життя?!
Ні, він перетворюється на Дайдарабоччі!
Дивіться уважно.
Ось як треба вбивати бога.
Богоолень ще й бог смерті.
Та як боятися, нічого не вийде.
Зупинись!
Ебоші!
Ах ти, чудовисько!
Є! Швидше, забирайте голову!
Джіко-Боо! Давай скриньку!
Носії мертві! Швидше! Швидше!
Не торкайтеся його тіла! Воно забирає життя!
Лови! Обіцяна голова!
Ебоші-сама!
Голова Моро... навіть відрубана...
Швидше! Швидше, кажу! Хутко! Біжіть звідси!
Ебоші-сама!
Тікаймо!
Швидше, у воду!
Я не вмію плавати!
Тоді іди вбрід!
Віддай її мені! Я її вб'ю!
Моро вже їй помстилася.
Ебоші-сама!
Допоможи мені!
Мені не потрібна допомога...
Я обіцяв Токі, що повернусь із тобою.
Він шукає свою голову. Тут небезпечно.
Сан!
Допоможи мені!
Ні! Ти на боці людей!
Забирай цю жінку і йди геть звідси!
Не підходь! Я ненавиджу людей!
Я людина... І ти також.
Заткнися! Я гірський вовк!
Не підходь!
Вибач.
Я намагався зупинити це.
Тепер всьому кінець. Ліс вмирає.
Ще не кінець.
Ми усе ще живі.
Будь ласка, допоможи мені.
Чекайте! Поможіть нам!
Отакої... Від них ніякої користі!
Ні, ні, ні, ні — туди!
Голова рухається!
Вона прикликає його до себе!
Ось, Токі.
Дякую.
Як тихо...
Вони чекають на світанок.
Цікаво, чи той хлопець знайшов Ебоші-саму...
Я впевнена, що знайшов.
Вони, мабуть, вже зовсім поруч...
Що за слинько!
Гей, Коороку!
Та хай вже поспить. Коли ще прийдеться...
Що це? У мене погане передчуття...
Дайдарабоччі!
Давай-давай!
Це Клятобог!
Лишайтесь на своїх місцях!
Токі, що робити? Він йде сюди!
Нічого не зробиш!
Біжимо!
Захищатимемо Піддувало!
Ми обіцяли Ебоші-самі!
Це він! Ашітака-сама!
Усі тікайте!
Богоолень шукає свою голову!
Якщо вас торкнеться чорний мул — помрете!
Біжіть в озеро! Вода його затримає!
Чоловіки й Ебоші-сама підходять з того боку!
Треба спробувати повернути голову!
Ашітака!
Поспішіть!
Він йде сюди!
Що робити?!
Без паніки!
Усі до озера!
Так!
Спокійно! Допоможіть пораненим!
Не туди!
Ні, ратуша...
Як згорить кузня, всьому кінець.
Поки ми живемо, якось воно буде. Швидше, на глибину!
Он вони, он!
Біжіть!
Стійте!
Ти й досі живий? Радий за тебе!
Я поверну голову Богооленю. Залиште її тут і біжіть.
Що за дурниці! Повернути її зараз? Вже нічого не зробиш...
Диви... Богоолень увібрав в себе забагато життя, він весь роздувся і став повільним...
Як вийде сонце — він зникне...
Джіко-Боо-сама, швидше!
Бажати все між небом і пеклом — в природі людей.
Я не хочу тебе вбивати...
От лихо...
Не треба робити таке страшне обличчя...
Біжіть!
Ашітака!
Піймав!
Ми оточені!
Сонце, виходь!
Відкрий її!
Ти ще не зрозумів? Вже надто пізно!
Ашітака, з людьми говорити марно!
Її мають повернути людські руки!
Що ж, я вас попередив...
Богооленю!..
Ми повертаємо тобі твою голову!
Прошу, вгамуйся!
Він схиляється сюди, сюди..!
Він зупинився...
Чоловіки!
Ебоші-сама!
Що з тобою?
Обережно, вона поранена!
Він падає, падає!
Не відпускайте!
Ух ти! Богоолень дав всьому силу квітіння...
Сан... Сан, озирнись!
Хоч він і одужує, та вже не буде лісом Богооленя.
Богоолень помер.
Він не може померти.
Він саме життя.
Це він дає і забирає життя і смерть.
І він сказав мені жити.
Ашітака, я люблю тебе, та не можу пробачити людей.
Хай буде так. Живи у лісі, а я житиму в Піддувалі.
Ми житимемо поруч.
Ми з Якулом приходитимемо до тебе.
Неймовірно. Мене врятував гірський вовк!
Приведіть Ашітаку. Хочу подякувати йому.
Ми почнемо усе спочатку.
У нас буде гарне село...
Е-ех... здаюся-здаюся... Дурнів не перемогти.
Харіцумета юмі но фуруеру цуру йо
Тремтяча тятива натягнутого лука
Цукі но хікарі ні дзавамеку омаено кокоро
У місяця сяйві стукає твоє серце
Тоґісумасарета яіба но уцукушіі
Нагостреного леза краса
Соно кіссакі ні йоку ніта соната но йокоґао
На вістря меча того схожий твій профіль
Канашімі то ікарі ні хісому
Смуток та гнів, за якими ховається...
Макото но кокоро о шіру ва морі но сеі
...істинне серце твоє, знають тільки духи лісні
Мононоке-тачі даке, мононоке-тачі даке
Мононоке лише, мононоке лише...
[Кінець]
. Якщо вам сподобалася фільм .... бути вдячні, вдячні .... як жест подяки ... не нам ... але тому, хто зробив цей фільм ... і пам'ятайте своє ім'я & хорошу роботу! .
[переклад: мінус-один]
Ayubowan!